УЗДАНИЦА — часопис за језик, књижевност и педагошке науке Факултета педагошких наука Универзитета у Крагујевцу ~ Часопис излази три пута годишње Процедура предаје и уређивања часописа Узданица реализује се преко електронске платформе http://uzdanica.pefja.kg.ac.rs/index.php/uz/index Упутство ауторима (pdf) Часопис Узданица доступан је у режиму отвореног приступа. Сав садржај је доступан без наплате. Корисници могу да читају, преузимају, копирају, дистрибуирају, штампају, претражују или линкују комплетне текстове чланака, или да их користе за било које друге законите сврхе без претходног одобрења издавача или аутора. Узданица, часопис за језик, књижевност и педагошке науке, рангиран је на листи Министарства науке, технолошког развоја и иновација као часопис категорије М51. Објављује се три пута годишње, а поједини бројеви су тематски. До сада су две тематске свеске добиле категорију М14, а четири су објављене као суиздавачки пројекат са Српском књижевном задругом. Часопис УЗДАНИЦА индексиран је у ERIH plus бази часописа (http://kanalregister.hkdir.no/publiseringskanaler/erihplus/periodical/info?id=502371), MLA бази часописа (MLA Directory of Periodicals, https://www.mla.org/Publications/MLA-International-Bibliography) и EBSCO бази (EBSCOhost™ databases) часописа отвореног приступа који нуди текстове у пуном обиму https://www.ebsco.com/open-access. УЗДАНИЦА својим именом наставља традицију ђачке литерарне дружине основане 1899. године са циљем да питомцима Мушке учитељске школе јагодинске омогући ангажовање и ужитак у културним и уметничким активностима. У оквиру дружине, Школа је, почев од 1939. године, објављивала ђачки часопис са истим именом, који је врхунац своје популарности имао у другој половини 20. века. У њему су своје прве књижевне радове објављивали ученици из свих крајева Југославије, од којих ће неки касније стати у ред најзнаменитијих српских књижевника: Добрица Ерић, Милисав Савић, Момчило Тешић и други. *** The procedure of submitting and editing the journal Uzdanica is realized through an platform http://uzdanica.pefja.kg.ac.rs/index.php/uz/index. Journal is published three times a year. Journal Uzdanica is an Open-access journal. All content is freely available without charge to the user or his/her institution. Users are allowed to read, download, copy, distribute, print, search, or link to the full texts of the articles, or use them for any other lawful purpose, without asking prior permission from the publisher or the author. Uzdanica, a journal of language, literature and educational sciences, is ranked on the list of the Ministry of Science, Technological Development and Innovation in the category M51. It is published three time a year, and some issues are thematic. So far, two thematic volumes have been given the M14 category, and four have been published as a co-publishing project with the Serbian Literary Association. Journal Uzdanica is indexed in the ERIH plus journal database (http://kanalregister.hkdir.no/publiseringskanaler/erihplus/periodical/info?id=502371), in the MLA Directory of Periodicals (https://www.mla.org/Publications/MLA-International-Bibliography) and in the EBSCOhost™ databases – the world’s leading aggregator of full text journals, magazines and eBooks (https://www.ebsco.com/open-access). With the same name, Uzdanica continues the tradition of the student association founded in 1899 with the aim of enabling the students of the Male Teacher’s School in Jagodina to engage in and enjoy cultural and artistic activities. As part of the association, the School, starting in 1939, published a student journal with the same name, which reached its popularity peak in the second half of the 20th century. Students from all over Yugoslavia published their first literary works in it, some of them would later join the society of the most famous Serbian writers: Dobrica Erić, Milisav Savić, Momčilo Tešić and others.
Факултет педагошких наука Универзитета у Крагујевцу
МЕТОДИЧКИ АСПЕКТИ ВЕЖБИ ПЕВАЧКОГ ДИСАЊА У НАСТАВИ МУЗИЧКЕ КУЛТУРЕ У ОСНОВНОЈ ШКОЛИ
У раду су сагледани методички аспекти, адекватна примена и мултифункционална улога вежби певачког дисања у функцији развоја вокалних способности ученика у првом циклусу основног образовања и васпитања. У фокусу рада је савладавање вокалне технике, вокално извођење музике (вокална репродукција, интерпретација) и развој вокалног апарата ученика у основној школи, који представља њихов први инструмент којим треба да овладају. У складу са тим, циљ рада је да укажемо на функционалну неопходност припреме дечјег вокалног апарата и правилне реализације вежби певачког дисања пре вокалне репродукције, односно певања. Фаза припреме гласа је обавезни сегмент који претходи методичкој обради песама, извођењу бројалица и музичких игара уз певање у настави музичке културе. Посебна пажња посвећена је начинима визуелног представљања вежби певачког дисања у циљу активирања више чула, посебно ученика првог и другог разреда, постизања боље мотивације и пажње, лакшег и трајнијег запамћивања вокалних вежби, те каснију бржу асоцијативну трансформацију у нотни текст у трећем и четвртом разреду основне школе. Узевши у обзир да је предуслов за правилан развој вокалног апарата ученика праћење и иницијално идентификовање вокалних способности сваког појединца, повећању нивоа вокалних способности код ученика могу допринети добра методичка артикулација вежби певачког дисања, континуирана примена и креативни приступи њиховој реализацији у оквиру наставе музичке културе. У раду је примењена аналитичка метода, док су методички аспекти и мултифункционалне могућности практичних примера вежби певачког дисања презентовани дескриптивно. У циљу подстицања развоја вокалних способности ученика и трансфомисања вокалне праксе у трајно знање и овладавање вокалном техником, овим радом истичемо да визуелно представљање вежби певачког дисања (посебно за ученике првог и другог разреда) има велики допринос. Са методичког аспекта овакав начин реализације вежби дисања ствара добру основу за развој, негу и културу гласа ученика у наредним разредима, певању у хору и другим музичким активностима у животу детета, због чега имплицирамо примену и на предшколском узрасту.
настава музичке културе, вокално извођење, вежбе певачког дисања, визуализација, вокалне способности ученика, вокални инструмент/апарат, основна школа.
САМОПОУЗДАЊЕ И ПЕРЦИПИРАНА КОМУНИКАТИВНА КОМПЕТЕНЦИЈА КАО ПРЕДИКТОРИ СПРЕМНОСТИ ЗА КОМУНИКАЦИЈУ КОД ОДРАСЛИХ УЧЕНИКА ЕНГЛЕСКОГ КАО СТРАНОГ ЈЕЗИКА
У оквиру овог рада истражује се улога самопоуздања и перципиране комуникативне компетенције као кључниџ афективниџ фактора који утичу на спремност за комуникацију на енглеском језику код одраслих ученика. Истраживање је спроведено на узорку од 96 одраслих ученика приватних школа страних језика у Србији, коришћењем намески креираног упитника за мерење самопоуздања, перципиране комуникативне компетенције и спремности за комуникацију. Статистичка анализа показала је значајне позитивне корелације између све три варијабле. Резултати указују на то да је самопоуздање снажан предиктор спремности за комуникацију, објашњавајући 37% њене варијансе (β = .61, p < .001). Такође је утврђено да је перципирана комуникативна компетенција снажно повезана и са самопоуздањем и са спремношћу за комуникацију, што указује на то да перцепција сопствених комуникативних способности има важну улогу у спремности ученика да започну интеракцију. Резултати сугеришу да су одрасли ученици који себе доживљавају као способне и самоуверене склонији преузимању комуникативног ризика и активнијем укључивању у комуникацију.
самопоуздање, спремност за комуникацију, одрасли ученици, перципирана комуникативна компетенција, енглески
УЏБЕНИЦИ И ПРИРУЧНИЦИ У ФУНКЦИЈИ ПРОБЛЕМСKE НАСТАВЕ О ПРИРОДИ И ДРУШТВУ – ПЕРЦЕПЦИЈА УЧИТЕЉА
У раду се са теоријског аспекта разматра питање проблемске наставе о природи и друштву. Теоријска опсервација имплицирала је методолошки контекст рада. На случајном узорку од 417 учитеља применом дескриптивне методе испитани су њихови ставови о садржајним ресурсима, потенцијалним факторима имплементације проблемске наставе природе и друштва првог циклуса образовања. Тачније, циљ истраживања је испитати како учитељи перципирају потенцијале уџбеника и приручника у погледу доприноса планирању и реализацији наставе о природи и друштву. Истражујући садржајне потенцијале уџбеника и приручника испитаници су процењивали њихов допринос: постављању и формулацији проблемске ситуације; постављању хипотеза; декомпозицији проблема; решавању задатака и тестирању добијених решења у новим ситуацијама. Значајност добијених налаза проверавани су ANOVA, LSD i T-тестом. По оцени учитеља, уџбеници о природи и друштву и методски приручници највећи допринос остварују у сегменту дефинисања проблемске ситуације, а затим и формулисања хипотеза, док је примена решења у новим ситуацијама на зачељу листе. Добијени налази сигнализирају потенцијални проблем: недовољну оријентисаност актуелних садржајних ресурса ка операционализацији наученог, те и примену стечених знања у новим ситуацијама. Независне варијабле истраживања делом су утицале на резултате истраживања. Разлоге за различиту процену појединих категорија, које чине и структуру проблемске наставе и етапе решавања проблема, могуће је тражити у домену компетентности наставника, познавању проблемске наставе како на теоријским, тако на емпиријским основама које је у великој мери опредељено студијским програмима ОАС и МАС, семинарима стручног усвршавања у области проблемског учења и наставе, као и радним искуством учитеља.
Приказ монографије Тривић, А. (2024.) Соматска фразеологија шпанског и српског језика, Београд: Универзитет у Београду Филозофски факултет.
Овај рад представља приказ научне монографије Соматска фразеологија шпанског и српског језика ауторке Анете Тривић (2024). У фокусу монографије је детаљна контрастивна и концептуално-семантичка анализа фразеолошких јединица које садрже соматизме глава/cabeza, око/ojo, рука/brazo и шака/mano у српском и шпанском језику. Приказ истиче ауторкин методолошки приступ који комбинује лексичко-семантичку анализу са когнитивнолингвистичким моделом, наглашавајући како физичко искуство и културни контекст обликују апстрактна значења и емоције. Посебан значај монографије огледа се у анализи гестовно-мимичких фразеологизама и лажних пријатеља, што рад чини драгоценим како за лингвисте и хиспанисте, тако и за преводиоце и студенте филолошких наука. Приказ закључује да ова студија представља значајан допринос контрастивној фразеологији и бољем разумевању начина на који два различита језика и културе концептуализују људско тело.
Педагошка комуникација између теорије и праксе
Prikaz naučne monografije "Pedagoška komunikacija u nastavi" autorke Tatjane Radojević.
ДРАМАТУРГИЈА ОТУЂЕЊА, ПАНОПТИЦИЗАМ И БИО-ПОЛИТИКА У ДРАМИ Blasted САРЕ КЕЈН
Циљ овог истраживања је да се у контексту теза драматургије отуђења Бертолта Брехта у вези са техникама наглашавања и представљања отуђености испитају поменути елементи у драми Саре Кејн Blasted, као и фукоовски механизам био-политике и паноптичке манипулативне технике власти коју држава примењује са циљем контолисања понашања субјекта Аналитичко - синтетичком методом примењеном на тумачење драме наилазимо на разорене, изманипулисане индивидуе, интериоризоване свести, преиспитујуће сексуалности, које контролисане и онемогућене да управљају својим делањем, кроз свеприсутно насиље одражавају друштвени систем који их окружује. Индивидуе макро - план хаотичног ратног стања преносе на свој микро - план недостатности, беспомоћности, насиља над телом. Конструише се један радикално фрагментисани свет у коме су субјект, језик и тело изложени разарању. Главни израз драматургије отуђења су језик и тело. Говор флуктуира од вулгарног, агресивног до пинтеровског одсуства речи и тензичне тишине. Дијалог је средство контроле и манипулације. Тело је изложено сексуалном насиљу, инвалидитету, глади све до границе дезинтеграције. Тело постоји као објекат и као субјект насиља, што ствара екстремни ефекат отуђења, истовремено са распадањем идентитета. Субјекти бивају дефинисани кроз своје порекло, сексуалност, искуство у насилничким чиновима. Моћ улази у ткиво тела, а свеприсутни дискурс о сексуалности, био-политиком истовремено је и контролише и подстиче, вешто мењајући стратегију. Садистичке и мазохистичке тежње удружене са нагоном смрти наглашавају имлозију идентитета субјекта. Механизам моћи, који се некада огледао у кажњавању тела, а потом померио на интериоризовану свест и сапету егзистенцију услед идеолошке и епистемолошке датости, у овој драми сједињује ова два облика, преплиће их и драматургијом отуђења интензивира и наглашава.
Сара Кејн, драматургија отуђења, Брехт, Фуко, паноптицизам, тело, насиље, моћ, био-политика.
UNIVERSITY STUDENTS' SELF-ASSESSED ENGLISH LANGUAGE PROFICIENCY IN THE CONTEXT OF INTERNATIONAL STUDENT MOBILLITY
The aim of the paper is to gain an empirical insight into final-year university students' self-assessment of their English as foreign language (EFL) proficiency regarding different linguistic domains relevant to their communication in the context of international student mobility. A quantitative research design was utilized and data were obtained through a structured five-point Likert scale questionnaire created for this purpose and administered among final-year students (N=729) of 10 faculties of the University of Novi Sad, Serbia, partaking in international mobility programs. The gathered data indicate that the majority of students (63%) assess their EFL proficiency as sufficient for participating in mobility programs. The self-assessment scores reveal that students reported the highest confidence (high proficiency) in everyday communication (3.95) and listening comprehension of lectures and general communication in English (3.71) with respect to language skills, and wide general vocabulary (3.59) and excellent pronunciation (3.52) with respect to other segments of language knowledge. The lowest ratings (moderate proficiency) were given to writing (3.12) and speaking (3.22) on subject-specific topics, academic style conventions (2.91) and specialized vocabulary (2.97). This indicates that students perceive productive skills and subject-specific domains of their language competence as more challenging compared to receptive skills and general domains. The findings also indicate that there is a clear need for intensifying instructional support in specialized vocabulary and raising academic genre awareness.
EFL proficiency, self-assessment, international student mobility, academic communication, language skills and knowledge, English for specific purposes
LANGUAGE AND IDENTITY: A SOCIOLINGUISTIC INSIGHT INTO STUDENTS’ IDENTITY PERCEPTION
Research on language and identity represent an important topic in sociolinguistics. Studying identities through the prism of identity claims can provide valuable insights into how individuals construct and express their sense of self. The aim of this research is to examine identities found among the students at the University of Priština in Kosovska Mitrovica. Specific cultural, political, and any other context surrounding their everyday life, qualifies this particular population as appropriate for the aforementioned analysis. The focus of the research is on the linguistic resources (cues, markers) used by the students and identity types signalled by doing so. The classification of their linguistic cues and following the taxonomy of Bucholtz and Hall (2005) performative identity framework, we will investigate how their linguistic choices reflect both their self-perception and the social contexts in which they are embedded.
Апстракт Рад представља приказ првог броја часописа Лингвометодика (2024), чији је оснивач и издавач Филозофски факултет Универзитета у Нишу, а који је тематски усмерен на истраживања и развој наставе српског језика у различитим образовним и социолингвистичким контекстима. Часопис концепцијски повезује примењену лингвистику, методику наставе и истраживања у области учења и усвајања српског као матерњег, страног, нематерњег и завичајног језика. Први број обухвата дванаест оригиналних научних радова који се могу груписати у две шире области: методику наставе српског као страног, нематерњег и завичајног језика и примењену лингвистику са лингводидактичким истраживањима. У радовима се разматрају питања језичког идентитета, степеновања наставних материјала, анализе грешака, интеркултурне и прагматичке компетенције, употребе књижевних и стручних текстова, као и интеграције дигиталних алата и вештачке интелигенције у наставу. Посебна вредност броја огледа се у споју теоријских увида, емпиријских истраживања и примера добре наставне праксе. Часопис Лингвометодика тиме се позиционира као значајна платформа за унапређење методике наставе српског језика и као потенцијално водеће место националне и међународне научне размене у области србистике и лингводидактике.
A DISTINCTIVE COLLEXEME ANALYSIS OF BE OBLIGED TO V AND BE REQUIRED TO V IN BRITISH ENGLISH
This paper investigates two roughly synonymous constructions, be obliged to V and be required to V, in British English in terms of which infinitival complements are attracted to the respective constructions. Taking the viewpoint of Construction Grammar, that constructions are form-meaning pairings of varying degrees of complexity and schematicity, this paper aims to explore the verb complements preferred by the two examined constructions. Based on the results, the paper also proves that these two constructions, even though nearly synonymous and used in the formal context, still exhibit slight differences. The research was conducted on the online British National Corpus applying one of the quantitative methods within collostructional analysis, the distinctive collexeme analysis, developed by Gries and Stefanowitsch in 2003. Qualitatively examined results revealed that verbs that can fill the open slot in both constructions have some common features, such as dynamic aspect and high transitivity, but also certain peculiarities. Be obliged to shows a tendency to co-occur with communication verbs and to encode verbal or interpersonal actions, whereas be required to predominantly attracts formally marked verbs associated with institutionalized and result-oriented activities, particularly in legal, administrative, and medical contexts.
СТИЛИСТИКА ТУЂЕГ ГОВОРА И АУТОРСКЕ ДИДАСКАЛИЈЕ У ПЕСМАМА РАДОВАНА БЕЋИРОВИЋА
Summary: In this paper, reported speech and authorial didascalia are examined from a stylistic perspective. It is assumed that the author employs submodels of direct speech to convey the speech of another character. The study of models for transmitting another character’s speech has three objectives. The primary objectives are to identify the submodels of direct speech and to describe the stylistic effects they produce. The secondary objective is to point out stylistically marked modifications of the basic model of direct speech as features of the poet’s idiolect. Using the analytical-descriptive method, it has been established that the two dominant models of direct speech are free introduced direct speech and free unintroduced direct speech. The poet’s stylistic specificity is reflected in the (non-)positioning of the authorial didascalia and in the choice of verbs within the authorial component of the direct speech construction. Depending on the nature of the verb used in the authorial didascalia, the following types are distinguished: didascalia with a verb marked by archaism; didascalia with a verb that defines the other character’s speech as exclamatory or interrogative; didascalia with a verb that prompts the other character to perform an action; and didascalia with a verb denoting an accompanying action.
Radovan Bećirović, stylistics, representology, dialogue, reported speech, direct speech
ОДНОС ИЗМЕЂУ ЖАНРОВСКИХ ПРЕФЕРЕНЦИЈА, ЧИТАЛАЧКИХ НАВИКА УЧЕНИКА И ОСЈЕЋАЈА ПРИПАДНОСТИ ШКОЛИ
Ово истраживање, вођено теоријом самоодређења која наглашава важност припадности за унутрашњу мотивацију и академски успјех, имало је за циљ испитивање жанровских преференција, односа између читалачких навика и осјећаја припадности школи, као и односа између жанровских преференција и читалачких навика са социопедагошким обиљежјима ученика. Узорак су чинили ученици (N = 163) шестог, седмог и осмог разреда из двије градске основне школе из Бање Луке. Налази истраживања показују да ченици најчешће бирају авантуристичке романе и комедије, док најмање читају стрипове и научно-популарне часописе. Постоје значајне разлике између дјечака и дјевојчица у избору жанрова (нпр. поезија, кратке приче, љубавни романи, стрипови), као и у читалачким навикама – дјевојчице чешће читају на распусту и дуже читају на дневном нивоу. Интерес за криминалистичке романе расте с годинама, док ученици с вишим школским успјехом чешће бирају хороре и приче о духовима. Забрињавајући је налаз да скоро трећина ученика (27,61%) уопште не чита књиге на дневном нивоу и у слободно вријеме, а сличан постотак (25,77%) не чита књиге ни током распуста. Општи и успјех из Српског језика значајно је повезан с бројем прочитаних лектира и учесталошћу читања на распусту. Ученици с бољим општим успјехом и успјехом из Српског језика, као и они који више читају школску лектиру, исказују јачи осјећај припадности школи. Закључак је да је неопходно увести афирмативне мјере (на часовима и кроз ваннаставне и ваншколске активности) с циљем унапређења читалачких навика, с обзиром на то да значајан дио ученика нема развијене навике читања.
књижевни жанрови, читалачке навике, Српски језик и књижевност, лектира, припадност школи
АНТРОПОЦЕНТРИЧНЕ ФРАЗЕОЛОШКЕ ЈЕДИНИЦЕ КОЈИМА СЕ УПУЋУЈЕ НА МЕЂУЉУДСКЕ ОДНОСЕ, НАЧИН ЖИВОТА И ЖИВОТНЕ ОКОЛНОСТИ У ДИЈАЛЕКАТСКОЈ КЊИЖЕВНОСТИ ДРАГОСЛАВА МИХАИЛОВИЋА
Рад предочава семантичку анализу ауторских антропоцентричних фразеолошких јединица у дијалекатској књижевности Д. Михаиловића, и то оних којима се упућује на међуљудске односе, начин живота и животне околности. Грађа је анализирана и с обзиром на унутрашњу форму, прагматику и стилске ефекте фразеолошких јединица у књижевним текстовима. Кроз анализу фразеологије у дијалекатским наративним структурама рад доприноси продубљивању разумевања језичке и културне концептуализације стварности у делима Драгослава Михаиловића, те пружа увид у шире механизме експресивности и стереотипизације у оквиру ауторских језичких образаца.
фразеологизми, ауторска и дијалекатска језичка слика света, експресивност, стереотипи.
GRAMMATICALIZATION AND OTHER RELATED PROCESSES
The paper will analyze grammaticalization in the context of other processes and its relation to them. On the one hand, it concerns processes of decomposition, creating multi-lexical units (e.g., complex conjunctions, adverbial expressions, complex prepositions, etc.), and, on the other hand, univerbation and "ulexemization." The analysis will encompass the terminological and methodological system of Serbian studies and linguistics, using scientific papers directly or indirectly related to this topic as the primary corpus. The main idea is to provide insight into processes that are gradual and that diverge or converge with the theory of grammaticalization. In this sense, the paper does not bring new insights but rather provides an overview of available literature.
НАЦИЈА И НАРАЦИЈА: О НЕКИМ ИДЕНТИТЕТСКИМ И ИМАГОЛОШКИМ АСПЕКТИМА ДУБРОВАЧКЕ КЊИЖЕВНОСТИ И КУЛТУРЕ
The paper will examine the phenomenon of national identity, which particular attention devoted to the concept of Serbian identity in Dubrovnik and the ways in wich it was constructed, deconstructed, and reconstructed. It will also address the strategies of shaping otherness and setting boundaries that can be discerned in Dubrovnik literature, and which served in the formation of imagological representations - those of Dubrovnik's citizens about themselves, of others about them, and, ultimately, in the differentiation of identity points of ,,self" and ,,other" trough literature and culture. The notion of identity is considered from a theoretical perspective as fluid and discursively conditioned, just like the perceptions formed about a given people in the consiousness of the Other. The conclusions that emerge from the facts concerning the history of Dubrovnik, the history of old Dubrovnik literature and more recent Dubrovnik literary production testify that national identity in Dubrovnik was distincly discursive in nature and that it was shaped trough narrative, just as the imagological image of Dubrovnik was discursively constructed. At the same time, discourse proves to be primary means trough which identity, as well as otherness and difference - but also similarity - are expressed.
ИНТЕГРИСАНИ ПРИСТУП РАЗВОЈУ ГОВОРА И ПОЧЕТНИХ МАТЕМАТИЧКИХ ПОЈМОВА КОД ДЕЦЕ ПРЕДШКОЛСКОГ УЗРАСТА
The paper addresses the integration of speech development and the development of initial mathematical concepts in preschool children. The aim of the paper is to provide insight into the possibilities of implementing integrated planned learning situations through working in pairs. The contribution of the paper lies in concrete, practice-tested examples, carried out with students of the Preschool Teacher study program at the Faculty of Education in Jagodina during the 2024/2025 academic year. The paper presents examples of activities that enable children of different ages to develop their speech skills through specific tasks while simultaneously mastering various mathematical concepts. The specific aim of the paper is to contribute to the modernization of educational work in kindergarten through integration and the achievement of multiple child well-being goals.
integration, integrated approach, speech development, development of initial mathematical concepts, play
РЕКОНСТРУКЦИЈА АНТИЧКЕ ПИЈАЦЕ КАО МОДЕЛ АКТИВНОГ УЧЕЊА МАТЕМАТИКЕ У МЛАЂИМ РАЗРЕДИМА
Modern mathematics education increasingly seeks ways to bring abstract concepts closer to students through meaningful, real-life contexts. In this framework, this theoretical paper presents the model of reconstructing the ancient marketplace as a context for active learning of arithmetic in lower elementary grades. Drawing on Vygotsky, Bruner, and Realistic Mathematics Education, it proposes a set of clearly structured scenarios in which students assume the roles of seller, buyer, market inspector (agoranomos), and chronicler. Through simulated situations (measurement, buying and selling, making change, discounts, and converting measurement units), students develop basic computational skills, understanding of measurement and units, percentages and proportions, as well as social and communication skills. Using an integrative teaching model, mathematics is connected with history, language, visual arts, informatics/ICT, and civic education. Potential challenges (material and spatial conditions, lesson organization, task differentiation) are discussed, together with proposed mitigation measures such as role rotation and involving parents/the school community. The model offers a practical and flexible framework that brings mathematics closer to real life and fosters lasting conceptual understanding, with a recommendation for further empirical studies of its effects on students’ competencies.
active learning; integrative teaching; arithmetic; ancient marketplace; Realistic Mathematics Education
САГЛАСЈЕ НЕУСАГЛАСИВОГ У ПИСМИМА ИЗ НОРВЕШКЕ ИСИДОРЕ СЕКУЛИЋ
Упркос флуидности, као канонизованој одлици путописног жанра, Писма из Норвешке Исидоре Секулић пружају могућност истраживања особености наративизације доживљеног, превасходно кроз есејистички слој приповеданог. Нашавши се у простору другог и другачијег, с почетка XX века, Секулић проговара о људима дефинишући их категоријама дивље природе кроз коју пролази, али и уз помоћ кључних имена локалне митологије. Описујући звукове у фјордовима реферира на чувена дела класичне музике, а бројне импресије употпуњују велика имена европског књижевног круга. Европоцентричним приступом земљи која представља европску маргину – Норвешкој – избегавајући стереотипе о Другом, проговара кроз категорију рода, нације и вере. Уместо очекиваног патријархалног, као узорка за даље тумачење, Секулић говори о неудатим женама (старим девојкама) као стубу норвешког здравог слоја друштва које води напретку. Изражавајући се у категоријама које иако „у сукобуˮ нису дихотомије, померајући границе очекиваног, Исидора Секулић говори о свеопштем сагласју супротно усмереним радњама у свим сегментима живота описиване земље.
„ЗЛАТНЕ ГОДИНЕ“ РУКОМЕТА У УЧИТЕЉСКОЈ ШКОЛИ У СВЕТОЗАРЕВУ
Рукомет, према тврђењу многих истраживача у области физичке културе, има веома богату прошлост. Рукомет се у Европи појављује истовремено у неколико земаља, тако да неколико земаља својата сам почетак. Пут до малог (дворанског) рукомета водио је преко хазене и великог рукомета. Развојни пут је био исти, како у другим земљама, тако исто у Србији, Светозареву и Учитељској школи. Циљ рада је био да се истражe, анализирају и отргну од заборава најуспешнији периоди рукомета на Учитељској школи и Светозареву са изузетним појединцима који су пронели славу Светозарева. Поред историјског метода у раду је примењен и метод теоријске анализе. Основна истраживачка техника за прикупљање чињеница била је анализа садржаја. Узорак истраживања обухватио је играче, тренере, ученике и ученице Учитељске школе у Јагодини – Светозареву. Добијена сазнања упућују да Јагодина – Светозарево баштини дугогодишњу традицију играња рукометном лоптом. Почело се са хазеном 17. 5. 1931. Наставило са великим рукометом 1948. да би велики рукомет након школске 1951/1952. уступио примат малом рукомету. На хиљаде играча Учитељске школе и других школа је пронело славу Јагодине – Светозарева у Србији, Југославији и Европи. Рукомет је био и остао спорт број један у граду на Белици.
DIE WÖRTERBUCHAUßENTEXTE IN DEN DEUTSCH-SERBISCHEN UND SERBISCH-DEUTSCHEN SCHULWÖRTERBÜCHERN IM WANDEL DER ZEIT
Das Ziel dieses Beitrags ist es, die Struktur und Funktion der Begleittexte in den deutsch-serbischen und serbisch-deutschen Wörterbüchern für den schulischen Gebrauch im 20. und zu Beginn des 21. Jahrhunderts zu analysieren. Unter den „Begleittexten“ werden die einleitenden und abschließenden Teile der Wörterbücher verstanden (Vorworte, Einleitungen, Gebrauchsanweisungen, Abkürzungsverzeichnisse, Rechtschreibregeln, illustrative Anhänge u. Ä.), die eine wichtige pädagogische und metatextuelle Rolle spielen. Anhand der Analyse von diesen Wörterbüchern wird untersucht, auf welche Weise sich die Funktion, der Umfang und der Stil der Begleittexte verändert haben und welchen didaktischen und lexikografischen Wert sie besitzen. Besondere Aufmersamkeit wird dem Verhältnis zwischen den traditionellen normativen Anweisungen und den zeitgenössischen pädagogischen Bedürfnissen sowie der Rolle der Begleittexte bei der Entwicklung der Benutzerkompetenz gewidmet. Die Ergebnisse der Analyse können zu einem besseren Verständnis der Entwicklung der zweisprachigen Schullexikografie im deutsch-serbischen Kontext beitragen und zugleich die Fragen nach den zeitgemäßen Standards für die Erstellung von Schulwörterbüchern eröffnen.
Wörterbuchaußentexte, Schulwörterbücher, deutsch-serbische Lexikografie, pädagogische Funktion, metatextuelle Funktion, Benutzerkompetenz, didaktischer Wert der Wörterbuchaußentexte
EINSTELLUNGEN VON GERMANISTIKSTUDIERENDEN DER PHILOSOPHISCHEN FAKULTÄT IN NIŠ ZUR NUTZUNG GENERATIVER KÜNSTLICHER INTELLIGENZ BEIM DEUTSCHLERNEN
Die Entwicklung generativer Künstlicher Intelligenz stellt eine der bedeutendsten Veränderungen im Bildungsbereich des 21. Jahrhunderts dar. Generative Modelle bieten zahlreiche Möglichkeiten zur Verbesserung von Lehr- und Lernprozessen, insbesondere durch die Personalisierung von Inhalten, die Erstellung von Unterrichtsmaterialien, die Unterstützung beim Spracherwerb, die Automatisierung von Aufgaben sowie die Gestaltung interaktiver Lehrmittel. Der einleitende Teil der Arbeit stellt generative Tools wie ChatGPT, Gemini und Copilot vor und geht der Frage nach, ob generative KI-Modelle eine nachhaltige Zukunft des Bildungswesens darstellen oder lediglich einen vorübergehenden technologischen Trend abbilden. Der empirische Teil der Arbeit untersucht die Einstellungen der Germanistikstudierenden an der Philosophischen Fakultät in Niš zur Nutzung Künstlicher Intelligenz beim Erlernen der deutschen Sprache, wobei der Schwerpunkt auf textbasierten Sprachmodellen liegt. Die Grundlage der Untersuchung ist eine Online-Umfrage unter Germanistikstudierenden. Im Mittelpunkt stehen Fragen zur Häufigkeit der Nutzung, zu Beweggründen für oder gegen den Einsatz von KI-Technologien, zu den am häufigsten verwendeten Tools sowie zu möglichen Sorgen hinsichtlich des Einflusses auf zukünftige Berufsfelder. Die Ergebnisse der Untersuchung sollen Einblick darin geben, wie Studierende KI als Unterstützung im Spracherwerb nutzen und welche zusätzlichen digitalen Kompetenzen notwendig sind, um diese Technologien reflektiert, verantwortungsbewusst und effektiv in der Hochschullehre einsetzen zu können.
Generative Künstliche Intelligenz, Einstellung der Germanistikstudierenden, Deutsch als Fremdsprache, KI-gestützte Tools, Hochschulentwicklung, Nutzungsverhalten
УПОТРЕБА ПОЗАЈМЉЕНИЦА У МОДНОМ ДИСКУРСУ У СРПСКОМ И ИТАЛИЈАНСКОМ ЈЕЗИКУ
Fashion represents a field of human activity that is constantly evolving, where the relevance of each achievement is limited to relatively short periods of time and where there is a continual pursuit of new trends. Accordingly, the language of fashion is also subject to ongoing changes, particularly noticeable in the lexical domain, where frequent use of loanwords can be observed in both Italian and Serbian. The main objective of our study is to examine how loanwords are integrated into the fashion discourse of these two languages, with particular attention to potential similarities and differences in their usage, shaped by the characteristics of the respective linguistic systems in which they occur. We also investigated the origin of the recorded examples of loanwords and analyzed their morphological adaptation to Serbian and Italian, the presence of multiple alternative variants in both languages, as well as the appropriateness of their usage.
Serbian, Italian, fashion discourse, loanwords, morphological adaptation, etymology, comparative analysis
АНАЛИЗА НОВИХ МЕТОДА И ТЕХНИКА РАДА У РЕХАБИЛИТАЦИЈИ ГЛАСА КОД ДЕЦЕ
логопедске вежбе, рехабилитација гласа, деца, пракса у настајању и развоју, телетерапија, мобилне апликације.
СТАВОВИ УЧИТЕЉА О УПОТРЕБИ ТЕХНОЛОГИЈА ВИРТУЕЛНЕ И ПРОШИРЕНЕ РЕАЛНОСТИ У НАСТАВИ ЛИКОВНЕ КУЛТУРЕ
Имплементација технологија виртуелне и проширене реалности (VR/AR) у наставни процес једна је од актуелних истраживачких тема у области образовања и васпитања. Иако резултати досадашњих истраживања на ову тему показују бројне позитивне ефекте нових технологија на образовни процес, њихова имплементација се још увек споро реализује. Аутори наводе да је један од водећих проблема, када је у питању имплементација нових технологија у наставни процес, однос учитеља према овим технологијама и (не)оспособљеност за њихово коришћење. Из тог разлога у овом раду је представљено истраживање спроведено на узорку од 104 учитеља основних школа са територије Републике Србије. Циљ истраживања био је испитивање ставова учитеља о употреби технологија виртуелне и проширене реалности у настави ликовне културе. Резултати су показали да је велики проценат испитаних учитеља упознат са технологијама виртуелне и проширене реалности, док их само мали број њих учестало користи како у приватне тако и у образовне сврхе. Такође, највећи број испитаних учитеља препознаје потенцијал и позитивне ефекте коришћења ових технологија у настави ликовне културе, попут унапређивања квалитета наставног процеса, подстицања развоја креативности и повећања мотивације ученика. У складу са тим, потребно је размотрити могућности организовања едукација за учитеље у циљу проширивања знања, пружања подршке и подстицања имплементације технологија виртуелне и проширене реалности у наставни процес.
ПОВЕЗАНОСТ ОСОБИНА ЛИЧНОСТИ УЧИТЕЉА И АСПЕКАТА ЕМОЦИОНАЛНЕ ИНТЕЛИГЕНЦИЈЕ УЧЕНИКА
Emotional intelligence plays a key role in the social and emotional development of children, yet the role of teachers’ personality traits in this process remains underexplored, particularly in early school age. This study aimed to examine the relationship between teachers’ personality traits and students’ emotional intelligence. The sample consisted of 354 students aged 9 to 11 and 38 teachers with an average work experience of 24.42 years. The Trait Emotional Intelligence Questionnaire–Child Form (TEIQue-CF) and the Big Five Plus Two (BF+2) questionnaire were used. The results indicate mostly low and statistically non-significant correlations between teachers’ personality traits and students’ emotional intelligence, with a few significant associations. Teachers’ openness was negatively related to students’ emotional disposition (β = –0.182, p < .01) and positively related to their self-esteem (β = 0.203, p < .01). These findings highlight the complexity of the mechanisms underlying the relationship between teacher characteristics and students’ emotional development, as well as the potential role of additional mediating factors, such as teaching styles, school environment, or family support.
emotional intelligence of children, personality traits of teachers, early primary school age.
СПОЗНАЈА ИЗМЕЂУ ОБЈЕКТА И ДРУГОГ У ПОЕЗИЈИ И ПРОЗИ ЧАРЛСА СИМИЋА
У раду је дат постструктуралистички приступ поезији Чарлса Симића, који ревидира значење објеката кроз свој став о њиховој иманентној симболичкој могућности. Премда је Симићев нагласак на објективитету, он уједно трага за дискретном метафизиком свакодневног живота и реконструише провизорне слике значења које је у својој аксиоматској стварности „измичуће” и „неописиво”. Објекти његове поезије чине стварност парадокса, коју песник сматра универзалном емпиријском стварношћу, будући да се значења објеката смењују сходно субјектовом приступу њима. Средишњи проблем рада, у том смислу, јесте однос Симићевог лирског субјекта и Другог, као система културних идејā стварности и идентитета у учењу Жака Лакана. Како недостатност поетског језика чини идеје релативним, Симић их сматра секундарним у односу на објекте, који за њега амблематизују не само метафизику већ и субјектово задовољство спознаје. Проистекла из сфере имагинарног, спознаја нужно припада емпиријској креацији, те се Симић иронијски дистанцира од ма каквог трагичког обрасца о коме пева.
Prikaz univerzitetskog udžbenika "Negovanje govora u vrtiću" Višnje Mićić
СЕМАНТИЧКА АНАЛИЗА ЛЕКСИКЕ ИГАРА НА СРЕЋУ У ДЕЛИМА ЈАКОВА ИГЊАТОВИЋА
Основни предмет овога рада представља класификацију коцкарске лексике према лексичко-семантичком критеријуму у књижевним делима Јакова Игњатовића. Наш корпус чине Игњатовићеви романи Вечити младожења, Васа Решпект, Тридесет година из живота Милана Наранџића и Чудан свет, те приповетке "Једна женидба", "Увео листак", "Вечера на пароброду" и "Пита хиљаду форината". Будући да је коцкање једна од честих страсти бројних јунака српског реализма и да је махом до сада о њему говорено са књижевнотеоријског аспекта, основни циљ нам је да ову појаву у изабраном корпусу размотримо са лексичко-семантичког становишта. Примењујући методу класификације, све ексцерпиране лексеме поделићемо у десет лексичко-семантичких целина, а исту методу користићемо и приликом разврставања лексема према пореклу. Методом анализе корпуса утврдићемо неке језичке особине издвојених лексема, које се првенствено тичу судбине сугласника /х/ и /ф/. Спроведена лексичко-семантичка анализа показала је разноврсну употребу коцкарске лексике у Игњатовићевим делима. У нашем корпусу пронашли смо и неколико позајмљеница, а највише их је из италијанског, француског и немачког језика. Указујући на чињеницу да је коцкање чест порок јунака српског реализма, истичемо важност наставка сличних истраживања и у делима других српских реалиста.
COMPARATIVE FORMATION IN ENGLISH MONOSYLLABIC ADJECTIVES
The system of comparative and superlative formation in English relies on both synthetic (i.e., inflectional) and analytic (i.e., periphrastic) means. Numerous studies have analyzed how a wide repertoire of linguistic and extra-linguistic factors impacts the choice of a comparison strategy (e.g. Leech, Culpeper 1997; Lindquist 2000; Mondorf 2009; Gonzalez-Diaz 2009). However, with a few exceptions, they focus solely on disyllabic adjectives that manifest more diversity in terms of the preferred comparison strategy. Since monosyllabic adjectives are considered more stable, they have been rarely subjected to such studies (e.g. Smeds 2007). This paper aims to revisit comparative formation strategies in monosyllabic adjectives and does so by analyzing the prevalence of both comparison strategies in 192 different lexemes. Drawing on techniques familiar from quantitative morphological typology (Greenberg 1960; Szmrecsanyi 2012, 2016), the analysis uses syntheticity and analyticity indices as the main indicators of frequency of both free (more) and bound (-er) comparative morphemes. The quantitative data are retrieved from the Corpus of Contemporary American English. The results will demonstrate that monosyllabic adjectives are not a uniform class. The attributed feature of being inclined toward synthetic comparison does not apply to all members of this class, or at least not to the expected level.
МОРФОЛОШКЕ КАРАКТЕРИСТИКЕ ГОВОРА МЛАЂЕ ВРАЊСКЕ ПОПУЛАЦИЈЕ
У раду се разматра преструктурирање морфолошког система говора млађе врањске популације под утицајем стандардног језика. С обзиром на велику изложеност говора младих стандардном језику и интензивно варирање дијалекатских и стандарднојезичких облика услед интерференције стандарда и дијалекта, циљ истраживања је да се опишу морфолошке карактеристике говора деце од 5 до 14 година и уоче опште тенденције развоја морфолошког система врањског говора. Квалитативна и квантитативна анализа указују на интензивну варијабилност облика морфолошких црта. Међу испитиваним морфолошким дијалектизмима најстабилнији је аналитички футур, док је аналитичка компарација најподложнија замени стандарднојезичким обликом. Спроведено истраживање показује да се морфолошки систем говора младих развија у правцу успостављања стандарднојезичких морфолошких облика.
морфолошки дијалектизми, врањски говор, говор младих, урбана дијалектологија